Traducerea: Reef
HALLOWEEN SUMBRU
Mamă?
Maiko...?
Mamă?
Maiko!
Nu!
Dumnezeule... M-ai speriat de toți dracii.
- Eu...? - Da!
În fine: Halloween fericit.
La fel și ție.
Te-ai răzgândit cumva pentru azi?
Nu, de ce?
- Poți să-mi spui dacă ai făcut-o. - Nu m-am răzgândit.
Bun! Ne vedem jos în 20 de minute?
Fiindcă "pierdem lumina zilei", cum se spune în branșă.
- Bineînțeles. - Bun.
Universitatea Internațională Yamanashi
De-aia nu-i corect ca profesorii să stabilească echipele.
Nu pot să cred că au tupe...
- Bravo, "Domnule Punctualitate". - Știu. Îmi pare rău.
- Pe unde dracu' ai fost? - Ceau, Maiko.
Terry!
- Să n-o iei razna... - De ce aș lua-o razna?
Sean nu vine.
- Ce? - Dar e-n regulă, am rezolvat-o.
- Unde-i? - Ceva petrecere de Halloween în oraș.
- A luat camera de filmat cu el. - Tu glumești?
Nu, dar am luat un tip de la secția de Film.
Terry, vorbim de asta de săptămâni bune.
Are propria lui cameră și l-am văzut lucrând: se știe fantastic.
Mie-mi convine oricum; și trebuie să pornim.
I-am explicat tot; intră-n joc și tu.
"În joc"...
Ce "joc"? Terry, e proiectul meu semestrial!
Tu trebuie să fii Maiko.
Glumeam; aia-i Maiko. Eu sunt Kyle.
Deci... aud că facem un documentar.
Filmăm.
- Deja? - Da: începutul călătoriei și alea.
Bun...
Ce vrei să spun?
Spune-ne cine ești și ce facem. Încearcă să te relaxezi.
Numele meu este Maiko.
Astăzi vom merge în căutarea mamei mele biologice.
A cadavrului ei, de fapt; s-a sinucis în urmă cu două luni.
Cred că am căutat-o întreaga mea viață, dar...
- Am... - Taie!
Chiar așa, Craig?
- Scuze, filmați? - Nu, vorbeam de una singură.
Ce mai faceți, copilași?
- Faină cameră... Vă dau ori nu vă dau? - Nu, mulțumesc.
O să terminăm asta în mașină.
- Sunteți siguri? - Da, Craig, suntem.
- Unde-i al treilea nătăfleț? - Brody e într-o misiune; chestii serioase.
Deci chiar mergeți la cules de cadavre? Că azi chiar e o zi bună pentru...
În fine.
- A fost deplasat. - Stai cuminte, frate.
Zic doar că locul ăla ar putea fi plin de chestii îngrozitoare.
Sau poate plin cu oameni adevărați, cu probleme adevărate, dar fără opțiuni.
Veniți, sau...?
Poate.
Frumos, Skylar; tare frumos.
- Dar ce-am spus? - N-ai spus nimic. Stai liniștit.
Ne vedem!
Deci acum unde suntem?
Ne îndreptăm spre ruta Fuji Panorama.
E drumul ce ne duce la Muntele Fuji.
Dar înainte de a ajunge acolo, trece prin pădurea Aokigaharan.
Unii îi spun "Marea de copaci".
Dar mai are și un alt nume, nu?
Da. "Pădurea sinucigașilor".
În pădurea asta își iau viața mai mulți oameni decât oriunde altundeva în lume.
Iar tu ai o legătură personală cu acest loc, nu-i așa?
Mama ta?
E-n regulă, Maiko; sunt lucruri importante.
Știu, nu-i aia, doar că...
Putem lua o mică pauză.
Peisajul e mai bun acolo, deci...
Da...
Să tai și eu?
- Scuză-mă, Colin? - "Kyle" mă cheamă.
Așa; mă bucur că ai venit - chiar mă bucur;
dar lasă deciziile regizorale la mine, da?
Maiko!
Maiko! Treci de viraj!
- Ce? - Virează!
- Ce draci, Maiko? - Știu. Scuze...
Am ajuns.
Ce-ai văzut?
Nimic.
- Ce faci? - Glumești? Mașina aia-i beton.
Măcar e entuziasmat.
Ce scrie-n aia?
E un manual de sinucidere.
I-ar fi prins mai bine un manual de reparații auto.
Nu, n-o deschide!
Lucrurile morților nu trebuie tulburate.
E doar o mașină.
Dar e a cuiva care probabil a murit aici.
Cum zici tu.
O putem folosi ca fundal. Ești gata, Maiko?
E singurul indiciu despre locul unde și-a luat viața.
Această singură fotografie.
E foarte important să încercăm să găsim locul ăsta.
Acest copac anume.
Să ne luăm rucsacurile; vă arăt pe unde intrăm - pe aici.
"Viața este un dar de preț de la părinții tăi".
"Te rog să te gândești la părinții, frații și copiii tăi".
"Nu le ține în tine; vorbește despre necazurile tale".
Apoi numărul liniei telefonice a sinucigașilor.
Anul trecut aproape o sută de oameni și-au luat viețile în pădurea asta.
Suflete chinuite în viață, agravându-și situația prin moarte...
Fără o înmormântare cum se cuvine.
Astăzi... voi încerca să schimb asta.
Cel puțin pentru o singură persoană.
Mama mea.
A fost grozav.
- Ce animale sălbatice or fi pe-aici? - Sălbatice...?
Locul ăsta părea mult mai mic pe hartă.
Vom vorbi despre asta?
Cine are să ne oprească?
Ascunde camera.
- Ce? - Ascundeți-vă.
Cred că putem ieși.
- Ce fac ei aici? - Adună cadavrele pe care le găsesc.
Și înapoiază obiectele personale membrilor de familie; așa am primit eu asta.
Nu, nu.
Nu-i înțelept să veniți aici cu camere video.
- Da, am văzut avertismentele. - Și n-ar trebui să fiți aici.
- Îl filmezi pe ăsta? - Glumești? E beton.
Trebuie să fiți atenți; vă puteți rătăci tare repede.
Calmează-te, barosane - nu se rătăcește nimeni.
- Am fost prevăzători: avem busolă. - Aia nu vă va fi de folos.
Nu și aici.
Scuze: cine sunteți dumneavoastră?
Jin.
Și faci doar o plimbare pe-aici, Jin?
Da; umblu prin pădure.
Mulți oameni vin aici să moară. Dar unii se mai și răzgândesc.
- Voi de ce ați venit? - Să îmi cinstesc mama.
Deci caută o înmormântare cum se cuvine.
Filmez.
- Ceremonia Segaki. - Pentru asta am venit aici.
Bun.
Mulți din cei care vin aici nu au nicio șansă la odihnă veșnică.
Cât de bine cunoști pădurea?
O cunosc bine.
Cred că aici și-a luat viața - în locul ăsta.
Crezi că știi unde se află?
Da, se poate; nu sunt mulți copaci ca ăsta pe aici.
E unul chiar lângă pârâu.
- Crezi că ni l-ai putea arăta? - Da, vi-l pot arăta.
Dar trebuie să fiți mereu atenți pe unde călcați.
Acesta e pământ sfânt. Mulți au murit aici.
Nu atingeți și nu luați nimic. Țineți aproape.
"Și țineți-vă mâinile și picioarele tot timpul în interiorul mașinuțelor".
Mie mi s-a părut amuzant.
Mulțumesc.
Doamne, Terry!
Ce-i?
Mi s-a părut că...
Nu contează. Mi s-a părut că am văzut...
- Nu contează. - Bine...
Astea de-aici ce-s?
Oamenii își marchează drumul, în caz că se rătăcesc, să-și afle calea de ieșire.
- Și sunt de folos? - Uneori, da; cel mai adesea, nu.
Și de ce pădurea asta?
Unii cred că din cauza unui roman la modă acum câțiva ani.
Lăuda frumusețea nespusă a acestei păduri.
Nu. Lumea venea aici să moară cu mult înainte de aia.
Deci întreb din nou: de ce pădurea asta?
Nimeni nu poate spune sigur de ce vin; dar vin.
Și cu cât vin mai mulți, cu atât mai mulți "yurei" în copaci, în pământ și în aer.
"Yureii" sunt foarte atrași de oamenii tulburați
ce caută ieșire din lumea asta spre următoarea.
"Yureii"?
Sufletele neliniștite ale victimelor suicidului.
Sunt un fel de fantome furioase.
Pentru asta facem ceremonia Segaki.
E un ritual ce se face pe 31 octombrie.
Care, în mod ironic, e Halloweenul ("Luminația", "Ziua morților" etc.).
Deci ce anume e chestia asta, Segaki?
Ajută sufletele chinuite să treacă în lumea de dincolo,
să nu cadă în cea a yureilor.
De ce nu le arăți ce e în cutie?
Bine.
Aceste...
Articole personale și scrisoarea asta au însemnat tare mult pentru ea.
Sunt importante pentru ceremonia Segaki.
"Firește".
Ce-ar fi să le citești scrisoarea?
Păi...
Scrie că...
Nu mai suportă să trăiască.
Și că a venit aici să moară, dar se temea că nu va avea o înmormântare cum se cuvine.
Scrie că...
Îi pare rău că nu m-a văzut crescând.
Că a trebuit să cresc fără ea.
Și că mă va iubi mereu.
Poate nu-ți vei fi cunoscut mama în viață...
Dar cu o înmormântare cum se cuvine, o vei elibera în moarte.
Îi vei oferi ei pacea, și ție, la fel.
Ar putea încetini, să filmez și eu ca lumea.
Continuați să mergeți. Va fi un material grozav.
Grijă!
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
Grijă pe unde călcați. Grijă, la fiecare pas.
Bun.
Așadar: cum te simți acum?
Mă simt ca și când...
Sincer? Ca și când aș avea o cameră în față.
Amber!
- Doamne-sfinte... - Ce dracu'?
- Fugiți! - Fugiți, fugiți!
Repede, hai!
Vine!
Mă predau!
Maiko... Eu sunt.
Copilași... eu sunt!
- Craig? - Salut, copilași.
Ai văzut?
Să vă fi văzut moacele... A fost de Oscar.
Halloween fericit.
- Batjocoriți spiritele pădurii. - Stai calm, omule: a fost o glumă.
Gluma asta vi se întoarce în cap.
Bun... Ăsta cine e?
- Nu puteai alege o creangă mai mică? - Crezi că-i amuzant?
- Ușurel, Maiko - a fost o glumă. - Nici nu știu ce să vă spun. La nicicare.
Așteaptă, Jin.
- De când puneți asta la cale, idioților? - De când am aflat că veniți aici.
- Chiar așa? - "Halloween fericit"!
Maturizează-te odată.
- Maiko... Nu fi... - Plecați și gata. Bine, băieți?
Ăsta nu știe de glumă...
- Iisuse... unde vă e simțul umorului? - Eu mă uit după simțul tău al decenței.
- Ce? Cum...? - M-a durut asta.
- În fine. - A fost haios!
- A fost marfă! - Le-am tras-o!
Ce urmează?
Jin!
- Îți vine a crede ce dobitoci? - Știu, e ridicol.
- Tu îl vezi? - Nu.
Tu ai mai sta pe-aici după ce au făcut tâmpiții ăia?
Mai ești în stare să continui?
Da... Da.
Ce spanac...? Ei, hai...
- Ce vrei să fac? - Avem o problemă.
Ce se petrece?
- Acum camera face figuri. - Cum adică "figuri"?
Nu știu, merge ciudat.
Acum nu mai merge.
O fi bateria.
Nu cred, am verificat bateria.
Trebuie să fie din cauza bateriei. Ce altceva ar putea fi?
Stai să mai încerc ceva.
Gata, acum merge iar.
Bun, să-ncepem iar.
Ce să-ncepem iar?
- Doamne! Tu vezi aia? - Ce? Ce să văd?
Femeia aia; atârna chiar acolo!
- Bun: derulează. - Maiko, nimeni nu a văzut nimic.
- Nu cred că... - Fă-o și gata!
Derulează, Kyle.
Bun, stați o clipă.
- Nu trebuia să fi ajuns deja la mașină? - Nu știu, Brody; vrei să arăți tu drumul?
Nu, doar că nimic de-aici nu pare cunoscut.
- Tu ce crezi? - Cred că trebuia să luăm o hartă.
- Nu se poate să ne fi pierdut. - Autostrada ar trebui să fie într-acolo.
- Dintr-acolo am venit, nu? - Băieți...?
Ia priviți.
E cineva?
Ce dracu-i aia, frate?
Sky, știi ce spun semnele alea?
Nu; deși, după trei luni aici la școală, ar trebui.
E cineva?
Să mergem mai departe, frate.
E cineva înăuntru?
Nu-i o idee bună, frate.
Acum putem pleca dracu' de aici, vă rog?
Da...!
- E un Rolex? - Da...
Ai să porți ceasul unui mort?
Nu...
Îl vindem și-mpărțim banii.
Da, ar trebui să ne rătăcim mai des.
Așteptați-mă!
Bun: iac-așa.
- Bun, să-ncepem iar. - Ce să-ncepem iar?
- Doamne! Tu vezi aia? - Ce? Ce să văd?
Femeia aia; atârna chiar acolo!
Maiko, nimeni nu a văzut nimic.
- Doamne! Tu vezi aia? - Ce? Ce să văd?
Femeia aia...
Am văzut-o; jur că am văzut-o.
Poate ai văzut un om, nu suntem singuri aici.
Nu. A fost altceva.
Maiko?
Haideți, băieți!
Maiko...!
Maiko!
Ești bine?
- Ce este, ce ai văzut? - Nu știu.
- Dar ești bine? - Mi s-a tăiat respirația.
Oameni buni...?
Cred că mi se face rău.
- Recunoaște: ne-am rătăcit. - Nu ne-am rătăcit.
Ba ne-am rătăcit.
Sper că farsa ta a meritat, Sky.
Skylar?
- Skylar? - Ce ai zis, Brody?
Brody? Craig?
Băieți!
Auziți?
Craig? Brody!
Nu... nu...!
Ajutor! Ajutor!...
E o femeie.
Cine-i în poză?
Ce faci?
Parcă ziceai că morții nu trebuie tulburați.
Ea este?
Oameni buni, aud ceva.
Ce spun?
Vor să ne ia de-aici; și vor camera - înregistrarea!
Vă rog...
Lăsați-mă să explic: încerc doar să-mi găsesc mama.
Ne pare rău, doar că...
- Vreți înregistrarea? Poftim. - Nu, Kyle!
Plecați. Imediat!
- Părăsiți pădurea. - Bine.
- Era proiectul meu, Kyle. Ce ai în cap? - Nu-i frumos, frate; puteai să te opui.
Pe bune...? Materialul e valoros. Credeți că aș fi renunțat la el?
Skylar!
Skylar?
Da, "Halloween fericit", omule. Ne-ai făcut-o.
Alo?
Ce dracu', Kyle?
Acolo; dă-te.
Telefonul lui Skylar.
Ce-i aia?
- Omule... - Fante...
- Faină șmecherie. - Ce pot să spun? Sunt șmecher.
Pot să te întreb ceva? De ce faci documentarul ăsta?
De ce exploatez moartea mamei mele pentru ca Amber și Terry să ia notă mare?
Nu cuvintele mele, dar... da.
Ăsta e singurul lucru care mi-a rămas din copilărie.
E singura mea poză cu ea.
Vreau ca oamenii să știe că ea a trăit cândva.
Că a existat.
Și că i se duce dorul.
Exact.
- Cât de mică erai când ai fost adoptată? - Mică; doar patru ani.
Iartă-mă că întreb, dar ți-o amintești măcar pe mama ta?
Nu prea.
Mă rog, îmi amintesc de o zi anume.
Eram într-o grădină, cred că în curtea casei.
Sunt într-un scrânciob și... Mă simt liberă.
În mintea mea, sunt ridicată sus de tot.
Ea e acolo... privește...
Apoi îmi zâmbește.
Ce se întâmplă apoi?
Nu...
Nu sunt sigură. E tot ce-mi pot aminti.
Nu era prea sănătoasă, din câte știu. A petrecut mare parte a vieții în spitale.
Acum, după atâția ani, a apelat cumva la mine.
Sunt onorat să fiu parte din asta.
- Iată de ce vreau să ajut. - Unde ai dispărut?
Prietenii voștri i-au batjocorit pe cei morți; nu-i înțelept.
- V-am avertizat. - Nu; ei nu sunt prietenii noștri.
- Ajutor! Ajutor! - Voi auziți asta?
Ajutați-ne, vă rugăm...
- Acolo. - Terry! Amber! Trebuie să ne ajutați.
- Ce mai vreți? - A dispărut Skylar.
- Cum să nu... - Vorbesc serios.
E băiat mare; de cât lipsește, de 20 de minute?
Am găsit ăsta și rucsacul lui. Nimic altceva.
- E sânge adevărat? - E o nouă farsă.
- Voi nu vă lăsați și pace, este? - Nu e; pe viața mea, frate!
- Sunați-l. - Am încercat; telefonu-i în rucsac.
- Când l-ați văzut ultima dată? - Mergeam spre mașină, sau așa credeam.
Într-o clipă era acolo, apoi nu mai era. Locul ăsta e un labirint!
Uneori te pierzi în pădure. Alteori, pădurea te pierde.
Cine-i tipul ăsta?
Dacă e o nouă farsă...
Nu e! Ar putea zăcea inconștient, sau mai rău. Vă rog!
Skylar!
- Sigur pe aici ați venit? - Nu știu, totu-i la fel, oriunde te uiți.
Skylar!
Vrei să aștepți și tu? E o căutare, mai încetinește.
Țipând așa, atragem atenția poliției.
Dar în momentul ăsta, așa e mai bine. Ne-ar putea ajuta.
- Cum să dispară așa? - Îl găsim, crede-mă.
Voi ne-ați găsit pe noi, noi îl găsim pe el.
Nu știu. Ceva nu e în regulă aici.
- Skylar! - Skylar!
Sky!
Dar nu erau tocmai...
Oameni buni!
Auziți?
Asta-i prosteală.
Voi v-ați făcut singuri asta, iar acum ne stricați nouă ziua de tot.
Ce vrei să spun, Amber?
Ori filmăm, ori căutăm - lumina se duce curând.
Craig...
Craig?
Ce scrie?
"Moartea vine la toți".
Asta-i nespus de liniștitor.
Haideți, oameni buni; nu putem fi prea departe.
Asta n-are nicio noimă.
Încotro se mișcă soarele?
Craig?
Iisuse, frate...
Mai calmează-te.
Încotro se mișcă soarele?
Nu știu... nu-mi dau seama.
Ce zici? Într-acolo?
- Nu știu, frate; tu ești ăla cu busola. - Care-i degeaba.
Ce faci?
Ce-a fost aia?
Tocmai am auzit ceva.
Vrei să taci o clipă?
- Ce-i aia? Vezi și tu? - Da' ce-i, vreun copil?
Este...
Este... cineva.
Alo, aici!
- Ce faci? - Poate l-a văzut pe Skylar.
- Du-te, du-te! - S-o ștergem!
Terry?
Skylar! Craig!
- Alo! - Ei, hai, băieți!
Ciudatul ăla pare la fel de pierdut ca noi.
Tu cunoști locul ăsta, nu? Îi vom găsi pe toți?
Nu...
- Sunt pierduți acum. - Ce?
Poftim...?
Eu vă zic să-i respectați pe cei morți, dar voi nu ascultați.
Nu ascultați!
Tu și camera ta. Merită oare?
Și tu!
Ce tot spui?
- Ce ai luat? - Nu am luat nimic.
Ce ai luat?
Eram pe cărare, ne uitam și noi.
- Minți! - Nu am luat nimic!
Ăsta... de unde l-ai luat?
Nu știu despre ce vorbești. E ceasul lui Skylar.
L-ați furat!
V-am avertizat... V-am avertizat pe toți!
- Ce tot spui, Jin? - Calmează-te; ai înțeles greșit.
Sunteți blestemați... Voi toți!
Nu, Jin. Așteaptă! Fir-ar, Brody...
Jin!
- Maiko! Stai cu ea. - Stați, măi oameni...
- Ce se petrece? Ce-i cu ceasul? - Habar n-am de nimic. Ascultă...
- Chiar ai luat ceva de la un mort...? - Eu n-am luat nimic...
- Ce naiba ai în cap? - Eu n-am...
- Fir-ar, Brody! Lasă-mă. - Eu n-am făcut nimic, Amber!
Tu niciodată nu faci nimic, nu-i așa?
Fie. Ce prosteală... Vrei să plec?
Nici măcar nu trebuia să vii aici.
N-am nevoie de asta; merg să-i caut singur.
Maiko?
Kyle...?
Maiko?
- Fugi, fugi! - Trebuie să găsim ajutor!
- Vine după noi? - Nu cred, dă-nainte!
- Ce draci a fost aia? Ce avea, frate? - Nu știu; trebuie să fugim de-aici!
- Skylar! - Nu-i aici, probabil a murit.
Asta nu se poate!
Am fugit în cercuri.
Nu-i posibil, Terry.
Jin!
- A dispărut. - Ce...?
De ce să fi fugit așa?
N-ar fi trebuit să mă învoiesc la asta.
Trebuia să fi rămas între mine și mama mea.
Ei, hai; n-aveai cum să știi că se va întâmpla asta.
E cineva?
Fugi! Haide!
Du-te!...
Fugi!
- Ați fost avertizați. - Ne pare rău!
Da? Calmează-te.
Mamă?
Maiko...!
Mamă!
- Dă-mi drumul, te rog! - Maiko!
Nu! Dați-mi drumul!
Nu!
Nu face asta! Te rog!
Maiko!
Maiko, trezește-te.
Ei, hai!
Maiko!...
Ești bine?
Doamne, mulțamu-ți...
- Unde suntem? - Nu știu.
Ce se întâmplă?
Vom ieși de aici, da? Totul va fi bine.
Mi-am văzut mama în pădure, Kyle.
Ce?
Am văzut-o pe ea, sau spiritul ei, sau ceva. Am văzut ceva.
- Ești sigură? - Da!
Bun, atunci...
Maiko?
Brody?
Careva...?
Așteaptă.
Doamne...
Să mă ajute cineva!
Vă rog, dați-ne drumul...
Nu le pasă de noi, Maiko.
Mă chema, Kyle. Îmi cerea ajutorul.
Trebuie să o ajut.
Liniște!
Vă rog, trebuie să ne ajutați; prietenii noștri s-au rătăcit.
- Ce...? - Sunteți hoți.
Veți plăti.
Noi n-am furat nimic, altcineva a făcut-o.
- E a ta? - Da. A fost a mamei mele.
Ea e mama ta?
Ce...?
Nu.
Dar asta?
Asta e mama ta?
Nu.
Auzi: ce faci, omule?
Ați furat bunurile morților.
Ce? Noi n-am furat aia, n-am furat nimic!
Mi-a fost trimisă prin poștă; a aparținut mamei mele.
Am venit aici să facem Segaki.
Segaki?
Vrei să faci un Segaki?
Fă aici Segaki.
Sau... Yakubarai.
Ei, hai - nu ne poți lăsa aici, în întuneric.
Foarte liniștiți.
Ce a spus? Ce-i "Yakubarai", ce-nseamnă aia?
Alungarea spiritelor.
E ca un exorcism.
"Super". Super...
Nu...
Dumnezeule...
Nu, Dumnezeule...!
Așa...
Așa, haide...
Haide...!
Maiko?
Alo?
Nu!
Cineva...?
Oricine?
Cineva...?
Ajutor, cineva!...
Kyle! Trebuie să ieșim de aici!
- Ce-i cu pozele alea? Nu erau cu maică-ta. - Nu.
- Nu înțeleg. - Nici eu, dar trebuie să ieșim imediat.
Ăștia n-au să ne ajute, Maiko!
Dumnezeu știe pe unde or fi Terry și Amber, să nu mai zic de Skylar și cretinii ăia.
Trebuie să fac ceremonia în seara asta, altfel sufletul ei e captiv pe veci.
Tu te auzi ce spui? E doar un mit, Maiko!
Trebuie să ieșim din pădurea asta!
Văd o cale de ieșire.
- Kyle, ăla-i Jin! - Ajutor!
- Ajutor, vă rog!
- Ajutor! - Trebuie să ne ajuți, te rog!
Dă-ne drumul!
Te rog, trebuie să ne lași să plecăm!
- "Damare!" - Ce?
Nu ne poți lăsa aici, te rog!
- Aici rămâneți. - Nu...
Doamne!
Prinde!
- Apucă-l de mână! - Încerc!
- Haide! - Prinde-mă de mână!
Dumnezeule...
Vezi ceva?
Da, copaci. Mulți copaci nenorociți.
- Vorbesc serios. - Nu crezi că-ți spuneam dacă vedeam?
Știi, nu-i posibil să pierzi pe cineva în felul ăsta.
Cum spunea ăla...?
"Alteori, pădurea te pierde"; poate la asta s-a referit.
Care "ăla"?
Eu.
Auzi, Terry? Ți-am găsit omul.
Tu știi ce se petrece pe-aici, nu-i așa?
Terry! Terry!
Craig?
Ce-ai zis, omule?
Am zis: "Tu știi ce se petrece pe-aici, nu-i așa?"
Pădurea asta, omule... Ne joacă feste, nu-i așa?
Craig!
Ți-am spus să-i respecți pe cei morți...
Dar tu nu m-ai ascultat.
Am spus că yureii sunt foarte atrași...
De cei care caută o cale de ieșire din lumea asta.
Sunt în copaci...
În pământ...
În aer.
Mi-ai furat ceasul.
Acum eu îți fur sufletul.
Alătură-te mie.
Alătură-te mie!
Craig!
Să mă ajute cineva!
De ce mi se întâmplă una ca asta...?
Te rog, nu-mi face...
Lasă-mă în pace!
Dumnezeule...
- Amber! - Terry!
- Îl poți împinge la mine? - Cred că da.
L-ai luat?
Haide!
S-o-ntindem!
- Ce s-a întâmplat cu el? - Nu știu; s-o-ntindem, da?
Jin era acolo, mort; cum se poate așa ceva?
După toate astea, îmi pasă doar de plecatul de aici, da?
Îl lăsăm pe Jin să moară?
Alea-s cadavre de săptămâni bune, poate mai mult; putem pleca?
- Dar numai ce am fost cu el. - N-avem vreme pentru asta.
- Ia-mi cutia, nu plec fără ea. - Bun.
- Am luat tot; să mergem. - Dumnezeule...
- Țin socoteala morților. - Ce?
Notează locul cadavrelor înainte de a le expedia. Știu unde au murit toți.
- Haide, Maiko... - Pot găsi locul pentru ceremonie.
Grăbește-te atunci, haide!
- Aici e; aici e mama. - Bine. Să mergem!
Să mergem!
Unu... doi, trei!
- Te țin eu. - Unde sunt ceilalți?
Nu știu. Tocmai l-am pierdut pe Craig.
Într-o clipă era acolo - chiar acolo...
Și în următoarea, nu mai e.
Nu-l pot auzi; exact ca pe Brody și pe ceilalți.
Nu-mi dau seama cum am dat de tine.
- Ar trebui să pleci, să mă lași aici. - Nu spune asta.
Îi vom găsi pe toți; oamenii nu se evaporă în aer.
Trebuie să gândim pozitiv; îi găsim pe toți și plecăm de-aici.
- Bun? - Da...
- Să pornim. - Bine.
- Dă-mi harta, Maiko, da? - Nu!
- Trebuie să o ștergem de aici imediat. - Kyle.
Astea nu-s închipuiri, sau simplu folclor; yureii ăștia sunt adevărați
La fel și spiritele pădurii, iar mama nu a vrut să facă parte din ele.
- De-aia mi-a trimis asta. Știa. - Ce știa?
L-ai auzit pe polițai, ai văzut pozele. Articolele astea nu sunt ale mamei tale.
- Atunci de ce mi le-ar fi trimis? - Nu știu, da? Tu să-mi spui mie.
Chiar acolo.
Pot ajunge acolo, o pot face, de-aia am venit aici!
Harta asta ne va scoate de aici.
- Nu, ascultă-mă. - Nu, ascultă tu la mine, Maiko.
Nu te știu prea bine, dar știu atât:
ai tată și mamă acasă în San Francisco, teferi și nevătămați; vor să te mai vadă.
Mama ta biologică a murit. Îmi pare rău.
Articolele din cutia asta nu sunt ale mamei tale; sunt furate, Maiko.
Exact ca ceasul luat de Skylar.
Prietenii noștri lipsesc.
Se petrec lucruri pe care nu le pot explica.
Așa că îi vom găsi și vom pleca de aici până nu mai o încasează careva
sau se întâmplă ceva și mai rău; bun?
Bun.
Haide. Să mergem.
- Așa, mai repejor. - Încerc...
Nu ăsta-i drumul.
Și atunci ce propui?
- Am nevoie de o pauză, Terry! - Haide, poți s-o faci.
Crede-mă, Terry, am nevoie de o pauză.
Uite-aici...
Te țin eu, așa.
- Ne-am rătăcit. - E ridicol; ne și mai adâncim.
Zic să fac un foc. Va fi tot mai frig, și...
- Ne-ar putea prinde fumul. - Nu!
- Ne poate ajuta să-i găsim și pe alții. - Terry, n-am să rămân aici!
Ce ai de gând: faci un foc, prăjești bezele?
Ai auzit și tu?
Da?
Doamne, de ce nu se opresc?
Ce vreți de la noi?
Ce vreți?
Haide, Terry. Să mergem.
Ce-i asta?
Vine dintr-acolo.
Repede!
Mișcă-te, mișcă-te!
- Nu pot! - Te țin eu!
Te țin eu. Continuă să mergi!
Ei sunt.
Pe aici; haide!
- Doare! - E-n regulă...
Haide.
Ai reușit, ai reușit!
- Amber! - Maiko?
Suntem aici!
- Terry? - Maiko?
Venim!
Maiko?
- Amber! - Sunteți bine?
- Ești bine, Amber? - Piciorul tău...
- Da, nu-i de bine. - Pe băieți nu i-ați găsit?
Nu... Pădurea asta ne joacă feste.
Am văzut o fetiță care striga după "Oka-chan"?
- Ce fetiță? - Nu știu, nu era reală!
Ai zis că striga după "Oka-chan"?
Da...
"Oka-chan" înseamnă mamă...
E din visele mele.
- Ce spui? Ce înseamnă asta? - În vise văd o fetiță...
- Trebuie să plecăm. Poți să mergi? - Nu știu, mă...
Dumnezeule!
Haideți, haideți!
Hai, Amber!
V-am spus eu...
Nu ar trebui să fiți aici.
Haideți, haideți!
Alergăm în cercuri!
Aici este.
- Ce? - Din poză; aici...
Aici și-a luat viața mama mea. Ea m-a vrut aici.
Oka-chan...
Ce...?
Nu... Am avut o soră?
Te prind, Maiko!
Vreau să rămân cu ele!
Nu le părăsesc; vreau să rămân!
Dă-mi drumul, vreau să rămân cu ele... pentru totdeauna!
Maiko!
Rămâi aici, Maiko!
Fugi, Maiko, fugi!
Nu, mamă, nu!
Nu...
Tu ai omorât...
- Maiko! - Maiko!
Dumnezeule...
Maiko!
Amber! Amber!
Amber!
Amber! Amber!
Amber!
Să mergem! Ea știe calea de ieșire!
Ea știe calea de ieșire.
Repede!
Unde s-a dus?
Stai; aici e altfel.
Asta era!
Kyle!
Nu!
Ajutor! Kyle!
Maiko!
Nu!
Lasă-l în pace!
Nu!
Lasă-l în pace!
Nu! Nu!
Dumnezeule...
Nu! Nu!
Nu! Kyle...
Dumnezeule...
Nu! Dumnezeule...
Nu!
Nu! Nu!
Mergem în direcția greșită. Mergem în direcția greșită!...
Uneori te pierzi în pădure. Alteori, pădurea te pierde.
Nu! Te rog, nu!
Traducerea: Reef